ARTHUR OCH MALTAZARD
Solen!
Vakna!
Kom igen, sätt fart!
Här borta!
Hitåt!
Okej, iväg!
Hoppa av! Fort!
Där.
Okej, kom igen.
Mer, mer. Stanna!
Okej, då kör vi.
Druvor. Bär.
Nötter... Jag har inga nötter. Nötter!
Ja!
Vi tittar på den här. - Fort, solen kommer.
Lugn. Solen får vänta. Radien och meridianen möts och delas-
vid kraftpunkten som är precis här.
Fantastiskt.
Aspetta.
Vad är det? Jag vill ha frisk frukt. Jag gör inte fruktgelé här.
Det är till kungliga fullmånegalan.
Jag vill ha det bästa, det bästa!
- Capisci? - Ja.
Ge den där till myrorna.
Ma che fa? Göm pistillerna innan bina ser dem.
Mama mia!
Sätt fart! Alla ut, alla ut! Sno på!
Då kör vi. Var beredd.
20 grader till höger.
Eld!
20 grader till vänster.
Ma che fate. Vi förlorar för mycket tid. Andiamo.
Nej, nej, nej. Nej, nej! Nej, inte däråt.
Må din själ vila i frid.
Jag fick dig, din lilla flygande plåga.
Inte lika surri-surrigt nu, va? - Älskling, min honungsfälla funkade.
Var är du? Jag ser dig inte, älskling.
Här är jag.
Är hunden okej? Blev han stucken? - Nej, du trampade på hans svans.
Se på de ludna benen och det fula insektshuvudet.
Du skrämde mig. - Du ser ut som en alien.
Kan du ta av den fjantiga masken? Biet kan inte sticka dig nu.
Stackars liten. Den kvävs väl där inne utan luft.
Jag gör slut på dess lidande. Hämta sprejen.
Naturen livnär dig varje dag. En dag ska du livnära naturen.
Jag har vuxit, men är ändå mycket mindre än ni.
Detta är en stor dag och slutet på din initationsrit.
Först klarade du trädprovet.
Du övervann de första timmarnas leda.
Du lyckades öppna dina sinnen ett efter ett. Och sen ditt hjärta.
Tills du kunde höra trädets hjärtslag.
Du hörde det andas. Du hörde det skratta.
Du blev ett med trädet.
Du lurade till och med fågeln.
Det andra provet var svårare. Du skulle erkännas av mineralriket.
Åter var tålamod visdomens moder.
Du höll ut tills stenen öppnade sitt minne för dig.
Det är stort, för den har varit här sen tidens gryning.
Stenen såg människan födas.
Den såg människan växa från en mask och börja krypa.
Det tredje provet var viktigast. Du skulle återknyta till djurriket.
Lära dig enkla handlingar, livsviktiga handlingar.
Handlingar som förenar alla dessa familjer som är så olika-
- men som har delat samma hem sen tidens gryning.
Du klarade proven. Du är som månen.
Full och hel. Lysande och modig.
Du har försonats med naturen. Skydda henne, så skyddar hon dig.
Jag ska.
Jag tror han försöker säga dig nåt. - Jag tror att du har rätt.
Här är den!
Ser du? Det fanns en kvar. - Ja... jag såg den inte.
Älskling, du vet att jag tycker om djur och... insekter.
Det känns hemskt att döda biet.
Men Arthur är allergisk mot bin och minsta lilla stick kan döda.
Ska vår ängel stickas när han leker? - Nej, jag älskar mitt barn så mycket.
Det är inte roligt, men enda sättet.
Det är biet eller Arthur.
Lugn, lilla vän. Jag ska rädda dig.
Jag är ledsen för det här.
Jag ser till att det aldrig händer igen.
Flyg, flyg! - Kom igen, fort, skynda dig!
Nej, nej, nej, du först! Lyft glaset.
Biet är borta.
Jag vet att bin kan flyga, men det är ingen Houdini.
Se själv. Det är borta.
Otroligt. Hur gjorde det det?
Honung ger ju energi. Biet åt kanske mycket nog för att lyfta på glaset.
Rose, om jag åt ett ton honung, tror du jag kunde lyfta huset då?
Nej, det finns en logisk förklaring. Kanske är det hål i glaset... Nej.
Eller kanske fick han hjälp utifrån.
Fingeravtryck. Bingo.
Hej, min ängel. - Hej, mormor.
Nån behöver bada. Båda två. Vad har ni gjort?
Bogo-Matassalajerna dekorerade mig. - Jag verkar få tvätta nu.
Hjälper du morfar bära in allt? - Ja, mormor.
Hur gick det?
Arthur, jag är så stolt över dig. Du är verkligen mitt barnbarn.
Hjärta till hjärta, själ till själ. - Klarade du också proven?
Ja, men jag var redan vuxen då.
Att initieras i så unga år är en stor bedrift. Kramade du ett träd?
I åtta timmar. En sävsparv satte sig på mig och trodde att jag var trädet.
Härligt. Vilka stenar valde du? - Granitblocken vid den lilla sjön.
Hittade du en bäverhydda att sova i? - Nej, så jag tog en björn i stället.
En björn? Sov du med en björn?
Det är värt en rejäl belöning.
Det är presidentvagnen. Stick och prova den.
En björn?
Hej, gubben.
Hur länge måste jag ligga här?
Fem minuter till. Slappna av.
Hur kan jag slappna av med brännsår i ansiktet?
Men nu vet du att sprejen funkar. - Ja, jag ska köpa alla burkar de har.
När jag är på benen igen ska jag ta hand om alla småkryp här ute.
Nej, ge dig iväg. Skynda dig. Det är farligt för dig här.
Vad sa du, Rose? - Ingenting.
Jag tänkte bara högt på biet.
Det måste vara hemskt smart som slank ur din fälla.
Deras hjärna är som ett knappnåls- huvud och är lättare än en fjäder.
Människohjärnan väger dryga kilot. Bara en bra hjärna kan uppfinna...
...telefonen, till exempel. Eller teven.
Även om vi inte har nån. Och bilen. Uppfann en spindel bilen?
Målade bin Sixtinska kapellet?
Skulpterade myggor Rodins "Tänkaren"? Nej du.
Och poesi och musik. Tror du att nån skalbagge skrivit musik?
Och arkitektur. Empire State Building. Golden Gate-bron.
Kan ett gäng myror bygga en bro?
Förstaklasspassagerare, tag plats.
Plattform 1, tåget klart för avgång.
Se upp där framme.
Hej, mamma. Vad gör du? - Vad gör du själv?
Jag leker. Morfar gav mig ett nytt tåg.
Jag får se.
Vad gör du? - Kollar efter illegala invandrare.
Som om jag har nåt att dölja.
Jag vet att du befriade biet. Och du är ju allergisk not bin.
Om du satt i en otäck fälla hade jag räddat dig.
Så rart av dig. Men biet stack din pappa.
Ett stick dödar honom inte. - Hoppas det. Nu ska du duscha.
Ren som ett nyslaget mynt.
Gå inte och rulla dig i smutsen nu.
Nu har jag dig. Tycker du att honung är sött?
Har du känt smaken av hämnd?
Den blir bra.
Jisses, ni skrämde mig.
Flytta er. Ni står i skottlinjen. - Trädet är över 200 år gammalt.
Om det ger en fristad åt bin så har det goda skäl.
Inget träd i världen bestämmer över mig.
Jag äger trädet. Det står på min mark, så flytta er.
Min mark, mitt träd, min sten. - Nej. Det där är min sten.
Vad då, din sten?
Det är möjligt. Men bina ska få. Jag kommer tillbaka.
Titta, du har färg kvar i ansiktet. Lek inte krigslekar, krig är otäckt.
Det är ingen krigsmålning. Det är naturens eviga tecken.
Jag upptogs i en stor krets. I kväll är det stor fest.
Ja, det är tionde månen. Minimojerna ska ha fest för mig.
Mini, vad då? - Minimojerna.
Då får jag träffa Selenia igen.
Var är den här festen? - I trädgården.
Bara du stannar i trädgården så får du gå vart du vill.
Brandkåren, tack.
Jisses, du skrämde mig. - Du rädd? Har du sett dig i spegeln?
Jag blev stucken av ett bi. - Han måste ta steroider.
Ett stick i baken. - Jag ringer sen.
Ansiktet var din dotter och sprejen.
Lever biet fortfarande? - Tyvärr, ja.
Det undkom döden nu. Men jag hittade boet i skogen.
Min käre Armand...
Även om mitt hem är ditt hem så är det ändå mitt hem.
Med "mitt hem" menar jag huset och trädgårdarna-
med träden och växterna som är snälla att växa här-
och djur och insekter som hedrar oss med sin närvaro. Inklusive bina.
Okej.
Och en sak till... Vem är Selenia? - Hon är en prinsessa.
Är det sant? Hur är prinsessan då?
Hon är modig och smart.
Hon är aldrig rädd. Utom för vatten.
Hur ser hon ut? - Hon har bruna ögon och rött hår.
Som en solnedgång. Och när hon ler ser hon ut som...
...en ängel.
Kan du vara pyttelite kär i henne? - Nej, mamma, var inte dum.
Hon är på tok för gammal för mig. Hon är över tusen år gammal.
Ja, det är för gammalt för dig. Du ska inte träffa nån över 500.
Älskling, packa. Vi åker i kväll. - Vi ska ju åka i morgon.
Det blir lättare att köra i kväll. Mindre trafik och svalare.
Vi kan inte åka i kväll. - Varför inte?
För det är den tionde månen. - Och vad händer då?
Förvandlas du till varulv? - Säg inte så, jag är så vidskeplig.
Arthur, du har stirrat på månen i två månader. Kom ner på jorden.
Om jag räknar lika bra som du så börjar du skolan om två dar.
Mamma, jag gör allt för dig i ett år. Jag har väntat på det i månader.
Jag kan inte åka nu. Bara några timmar, minuter till.
Jag måste få träffa henne.
Älskling?
Armand, det är lite brådstörtat. Det vore ofint att åka nu.
Min mamma har lagat mat hela dan och min pappa...
Du anar inte vad din pappa sa. Hans fina trädgård är viktigare-
än hans dottersons liv. - Arthur, klä på dig och packa. Jag är i bilen.
Jag är ledsen.
Här. Jag packade in allt åt er. Värm i ugnen. Och färska ägg.
Tack. Jag är ledsen, mamma. Armand har alltid så bråttom.
Vill du ha nåt annat? - En näsduk, kanske.
Så klart. Där har du.
Jag kommer att sakna dig också, Alfred.
Jag kommer tillbaka till jul. Blir det snö kan vi leka eskimåer.
Du kan vara Varghunden.
Alfred, jag kan inte leka med dig nu.
Förstår du inte? Jag ska åka.
Vad är det? Vad ser du?
Var det därför du skällde? Det är bara en spindel.
Som bär på nånting...
Tack.
Ett riskorn.
Det står nåt skrivet på det.
Herregud.
Morfar, jag fick ett meddelande. Minimojerna är i fara.
Lugn. Vilket meddelande? - Ett riskorn jag fick av en spindel.
Minimojerna meddelar sig på löv. - Jag vet, men läs det, snälla!
Naturligtvis.
Det är sent och vi ska åka långt. - Jag bara säger hej då till morfar.
Visst.
Meddelandet på riskornet lyder:
"Hjälp."
Är du säker? - Ja, men jag kan inte göra nåt.
Bara du kan rädda dem nu. - Det blir svårt, men jag ska se.
Okej, Arthur, nu räcker det väl?
Vi ser om vi kommer hem snabbare än det tog att komma hem.
Alfred, ta det lugnt.
Låt honom. Han kommer hem. Han är ju så mörkrädd.
Det är inte hunden jag är orolig för.
HJÄLP
Arthur hade rätt. - Han har överutvecklad fantasi.
Han gör allt för att få träffa sin prinsessa. Som riskornsmeddelanden.
Sa du inte att minimojer bara kommunicerar med löv?
Det här var brådskande. De fick ta nåt som en spindel kunde bära.
Ni två är ett snyggt par. Vem av er är tolv år?
Daisy, det är inget att skratta åt.
Kanske är minimojerna i stor fara. Då måste jag hjälpa dem.
Minimojerna är tusentals år gamla. De har överlevt massa katastrofer.
Jag kommer inte att leva för evigt och jag vill inte förlora dig igen.
Hörde du det? Det blir ösregn. - Vi borde stanna på en mack.
Vi fortsätter och kör ifrån ovädret. - Jag har inga påsar kvar till Arthur.
Jaha, okej. Jag stannar. Fem minuter, okej? Inte mer.
BENSINSTATION
Jag kan lika gärna kolla oljan.
Jag måste låna toaletten, tack.
Nej tack, vi behöver ingen bensin.
Ja, det är skönt att ha allt under kontroll igen.
Du har precis räddat mitt liv.
Är allt bra, Rose?
Bra.
Jag mår mycket bättre. Titta där. Han har somnat.
Bra. Då känns resan inte så lång för honom.
Herregud. Arthur hade rätt.
Vad gör du här? Har det hänt en olycka?
Jag rymde. - Rymde du? Det får du inte.
Var är dina föräldrar?
Ingen tid att förlora. Bogoerna är klara.
Jag behöver teleskopet. - Teleskopet? Teleskopet?
Teleskopet. Ja, så klart. Teleskopet.
Tre kvarts varv till vänster för kroppen.
Tre kvarts varv till höger för anden.
Och ett helt varv för själen.
Nej, inte nu. Snälla.
Nej...
Nej. Det är inte sant.
Arthur, jag är ledsen, men himlen har bestämt sig.
Minimojerna får klara sig själva. - Då hade de inte bett om hjälp.
De är i stor fara. De behöver oss.
Är ljusstrålen enda vägen in? Finns det nåt för nödsituationer?
Det är rankorna. - Perfekt. Vad ska jag göra?
Rankorna är farliga. De användes innan teleskopet hade uppfunnits.
Många av dem dog när de provade. - Om nåt händer Selenia dör jag ändå.
Av brustet hjärta. Jag måste dit och hjälpa dem. Jag är deras enda hopp.
Jag vet, Arthur, men du är ännu en så ung pojke.
Titta. Lita på mig, morfar.
Jag kommer tillbaka.
Jag är redo.
När du är i rankorna måste du fullfölja hur... ont det än gör.
Oroa dig inte för mig. Ta hand om mormor.
Jag lovar.
Naturen tillhör dig. Du tillhör naturen.
Nu, dra!
Och dra!
Fort! Dra hårdare!
Igen! - Sluta!
Vi kan inte sluta nu. - Morfar!
Dra hårdare. Igen, hårdare!
Det gör ont! - Dra hårdare! Dra!
Vi måste få ut allt vatten ur hans kropp. Dra igen.
Hårdare!
Och dra!
Vi är nära nu. Dra igen!
Stopp!
Klarade han det? - Ja, nu hänger det på honom.
Hur kommer han tillbaka? - Han måste ta ljusstrålen i morgon.
Om han missar den då? - Då måste han vänta tio månar.
Rose, vad skriker du för? - Han har förvandlats till en varg.
Jag sa åt dig att inte skoja om sånt.
Rose, det är Alfred.
Så klart. Förlåt mig. - Nej, det är mitt fel.
Jag skulle inte ha berättat alla varulvshistorier.
Jag känner mig så dum. Jag trodde Arthur hade blivit en...
Herregud. Vilket fall.
Hej.
Förlåt. Jag ville inte vara oförskämd.
Är lille prinsen äventyrssugen igen?
Du skulle ha ringt innan. Då hade jag satt dig på listan.
Jack, fyll på här. Den här bjuder jag på.
Hej, Jack.
Skål för din magnifika återkomst.
Max, jag hinner inte med det här. Minimojerna är i fara.
Livet är inte lätt när man är två millimeter lång.
Inte när man är fem fot heller.
Nu skålar vi för nuet. Må det vara i evigheters evighet.
Jag måste till minimojernas by och jag behöver din hjälp.
Kan du inte komma till min klubb och chilla och dansa som alla andra?
Max, Selenia är i fara. Hjälp mig. - Du och din prinsessa...!
Kom, följ mig.
Mycket har ändrats här sen du stack.
Vi har en ny boss. Han heter Kröb.
Han är så slemmig att folk längtar efter Maltazard.
Ibland. - Han har kanske hotat deras by.
Knappast. Kröb är en gråsugga, en soffpotatis. Lämnar aldrig hålan.
Han har en armé enhörningar som håller koll på allt åt honom.
Sjunde riket är som värsta gettot. Ingen kommer in utan hans tillstånd.
Jag hinner inte med byråkrati.
Chilla, du. Först drar vi till stan och kollar vad som är på gång.
Om minimojerna är i fara så får vi veta det.
Stoppar de oss inte i stan? - Enhörningarna lämnar oss ifred.
Varför? - Koolomassajerna kör allt hålligång.
Inget är som showbusiness.
Så är det. - Coolt.
Läget!
Jag var för hård mot honom. - Du ville skydda honom.
Sakta ner, jag mår inte bra. - Jag skulle ha lyssnat på honom.
Jag mår illa, du måste sakta ner. - Du har rätt, vi måste tillbaka fort.
Jag älskar min pojke så. Du vet hur mycket, va?
Vi älskar honom båda, men sakta ner innan det händer en olycka.
Om nåt händer honom förlåter jag mig aldrig.
Vad gör de ute så sent? - Älskling, bromsa.
Va? - Bromsa!
Han flyttar sig inte.
Ursäkta. Jag körde för fort. Allt var mitt fel. Förlåt!
Det sa jag ju.
Yo, man.
Det här är mina kvarter.
Hej.
Tagga ner. Nu är det lugnt. Jag är kungen här. Se cool ut.
Bästa sättet att inte ses är att ses av alla.
Mysko koncept. - Vi kallar det att cruisa.
Kör lugnt, armen ut genom rutan, se helt väck ut och bara skratta.
Vad skrattar man åt? - Spelar roll.
Bara alla tror att de har missat skämtet. Är du med?
Inte riktigt. - Kolla nu.
Vad skrattar han åt? Hörde nån skämtet?
Sablar.
Prova.
Vad skrattar han åt? Har jag nåt i ansiktet?
Du har ett stort horn i pannan. - Idioter!
Jag visste inte att det händer så mycket under huset.
I fjol fanns inget att se. Det var en avkrok för skalbaggepensionärer.
Sen kom den stora skörden och alla blev rika, sjukt rika.
Koolomassajerna öppnade barer och en smarting startade en lysmaskfirma.
På nolltid blev den sunkiga hålan en stad i ljus, öppen dygnet runt.
Här hittar man precis allt som man behöver.
Jag älskar den här stan.
Nu går vi.
Vad kan vi göra för dig? - Faktiskt...
Goda råd? - Ärligt talat...
Jag kan spå dig i din hand. - Jag vet inte, men...
Stick, allihop. - Lyssna inte på bluffmakarna och kackerlackorna.
Jag är en vädersyrsa som kan förutse temperaturen på en grad när.
Vi måste hitta min kusin Replay. Han är den enda jag litar på.
Replay!
Du tappade plånkan. Tacka mig, men var försiktig här, för...
Hej, kusse. - Hej, kusse.
Precis.
Kan vi snabba på?
Din kristallkrona gick visst sönder.
Jag vet en silkesmask som fixar den på 24 timmar.
Den lilla killen är Arthur, kung över det första riket.
Vet du att han dekorerades i morse? - Berätta nåtjag inte vet.
Fråga på. Vem, vad, var, när och varför. Jag har all info.
Berätta om det första riket.
Har du hört nåt? - Nej.
Jag fick ett meddelande om att minimojerna var i fara. Vet du nåt?
När du säger det, jag har hört nåt.
En med koppling till palaset är i knipa.
Knipa? Vad då för knipa? I palatset? Prinsessan?
Mer typ den unge prinsen. - Betameche i knipa? Vad har hänt?
Jag är pank. Jag får bli skyldig. - Nej, nej. Utan stålar, ingen info.
Då sprider jag ut att du har peruk.
Gör det inte. Då skrattar folk bara och jag får ingen info mer.
Berätta allt du vet då. - Betameche greps av enhörningarna.
Det ser ut som om de ska föra honom till Kröbs palats.
Hjälp!
Skurk. Jag fick betala för nåt som du såg bakom mig.
Jag tar hand om honom. - Vi tar hand om Betameche först.
Gör en skenmanöver, så försöker jag befria honom.
Vänta, vänta. Gör en skenmanöver? Gör en skenmanöver...
Armband, armband, armband. Vackra maskiga armband!
Hej, Snow. Läget? Kompis!
Hej, Max!
Läget, kompis?
Vad händer?
Hur är det? - Hej, kusse. Det var länge sen.
Du ser bra ut. - Tack.
Tar du dem? - Nej tack.
Glasögon! Alla behöver glasögon! Köp glasögon här!
Och din syrra? Vad gör hon? - Hon är gravid - ända upp hit.
Igen? - Visst, det blir hennes tjugonde.
Jag har nog aldrig sett din syrra o-gravid.
Ni två, cirkulera. Bort från gatan.
Och din morsa? - Hon har det bra.
Beta. - Arthur.
Hör du.
Hösnuva. Får mig att nysa.
Arthur, fort. - Den är låst.
Ta min kniv. Akta, försiktigt.
Tryck på andra knappen till vänster om den stora.
Fina, men det är inte läge nu.
Låt dem tugga på klängväxten.
Hur är det med din brorsa?
Det är lugnt. Han kör blåbärsprylen och drar in grymt massa stålar.
Cirkulera nu. Bort från gatan.
Du är ny här, va? - Just det.
Som ny måste man investera. Kolla upp vad som är på gång och så.
Är du med? - Jag tillhör Kröbs armé.
Det vet jag. Men här är du långt, långt borta från ditt lilla hål.
Det här är vårt kvarter. Så om du gillar det där hornet-
taggar du ner och är artig. Förstår du?
Ja, jag tror att jag förstår. - Bra.
Snow ska lära dig hälsa på folk. Det lärde din morsa dig inte.
Först sträcker du ut ena handen. Det visar att vi är lika starka.
Sen över med andra handen. Det betyder att styrka är oviktigt.
Vad sägs om nåt vasst? - Prova knappen precis under.
Vad gör du med den där? - Jag hittade den på marken.
Ge mig den! - Okej.
Vad i...
Stick.
Vad hände med er...
Hitta fången!
Kom hit!
Iväg!
Vi låtsas att vi är turister. - Det känns som om jag bor här.
Där! - Nej, hitåt!
Kan du köra den här? - Är det svårare än att flyga mygg?
Vi provar andra hållet.
Förlåt!
Sno på, Arthur!
Lycka till.
Åh nej!
Vet du vart du ska? - Visst. Det här är husets källare.
Skönt att veta. Vad gör vi nu då? - Jag får tänka i en sekund.
Tiden är ute! - Vi gör oss av med en i taget.
Vad var det? - En råttfälla.
Fortare!
Är du säker på det här? - Nej.
Blunda. Ett, två, tre.
Äntligen hemma.
Inte riktigt än.
Beta, hur blir vi av med parasiterna?
Sväng!
Vad var det? - Råttfälleprincipen. Med en groda.
Kan du inte köra fortare? - Det är ljusen som är problemet.
Vi måste bli av med lysmaskarna för att bli av med enhörningarna.
Det fixar jag.
Förlåt.
Jag tittar inte. - Toppen...!
Din tur. - Okej.
Försiktigt.
Håll i dig.
Inte mig. Ta inte mig!
Ledsen.
Bra, Arthur, vi klarade det! - Nu flyger vi utan strålkastare.
Jag hade en så hemsk mardröm om att Arthur jagades av jätteinsekter.
Archie?
- Vilken överraskning. Du sover inte.
Vad händer här? Vad är Arthur?
Han är i trädgården.
Lät du honom återvända? Herregud.
Det är en mardröm.
Daisy, minimojerna är i stor fara och bara Arthur kan hjälpa dem.
Jag erbjöd mig, men han vägrade. Han sa åt mig att ta hand om dig.
Han är en ängel. Hans föräldrar då, var är de?
Rose, Armand, vad har hänt? - Armand ville ta en genväg.
Vi krockade. - Vi körde på en get.
Nåt slags djur. - Skadades djuret?
Nej, men min bil är förstörd. - Det var tur att ingen skadades.
Ja, du har rätt.
Men en sak stör mig här...
Vad då? - Ingen har frågat var Arthur är.
Först trodde vi att han blev en varg.
Men han är faktiskt försvunnen. - Jag låter dig ta det här.
Rose, vi tvättar av dig. - Kan du laga den här?
Armand, vi tar ett litet snack.
Förlåt.
Jag vet inte exakt var Arthur är-
men han kan markerna och hamnar aldrig vilse.
Jag kan vara hård mot honom, men jag vill bara skydda honom.
Han vet mer om överlevnad än de flesta barn som drar runt på stan.
Jag vet att han är duktig.
Och jag litar på honom.
Men... - Men?
Han är fortfarande så liten.
Oroa dig inte. I morgon... blir han större.
Kom, nu hittar vi din bil.
Beta? Har du nån aning om var vi är?
I en kokong.
Och hur kommer vi ut ur en kokong?
Så fort den känner solen vaknar den.
Och sen? - Då öppnas den och vi...
Ramlar ut!
Jag hatar att kastas ur sängen och börja dan utan riktig frukost.
Huset. - Vi försöker ta oss till mitt.
Den här är suverän. - Och omöjlig att styra!
Den flyger lite som den vill och vill inte flyga till min by.
Hur hoppar vi av en fjäril?
Vi har två alternativ. Väntar tills den landar eller...
Hoppa!
Det är så klibbigt.
Sprattla inte. Då fastnar du mer.
Beta, titta. - Är du döv? Ta det lugnt nu.
Beta, bakom dig.
En baggis. - Helt fantastiskt.
Som liten jobbade jag på en spindelfarm. De spelar tuffa-
men de är riktiga mjukisar. Kom!
Hoppa på! Säg inte att du är rädd för spindlar.
I vanliga fall inte, men jag har aldrig sett en så stor.
Ingen fara, det är bara min fru. Hon måste ha sett en spindel.
Där, i sängen. Den var stor och luden och såg på mig med stora röda ögon!
Lugna dig. Det är du som har röda ögon.
Sov du dåligt i natt? - Hur ska jag sova med alla kryp här?
Jag tar en titt. - Akta.
Den var där borta. Till vänster.
- Hej. - Jag ringer...
Du har ringt polisen. Var god dröj kvar.
Jag rattade min stora gamulus när enhörningspatrullen kom från vänster.
Jag hade förkörsrätt.
Var det då byn blev orolig för dig och skickade meddelandet om hjälp?
Nej, jag lämnade byn samma morgon. De hade oroat sig först på kvällen.
De var så glada över festen för dig och märkte inte att jag var borta.
Men om inte du var i fara, vem är det då?
Jag vet inte. Men det får vi nog snart veta.
Ja? Vad vill ni? - Jag vill hem. Betameche. Prinsen.
Palatset. Låter det bekant? - Jag såg inte ens när du stack.
Ingen bryr sig om mig i det här riket.
Här. Tack för skjutsen. Seså, stick nu.
Kom.
Hemma.
Tur att du inte var här, Betameche. Du missade det stora dramat.
Arthur dök aldrig upp.
Din farsa var helt knäckt. Och Selenia - hon trodde på honom.
Han har förändrats sen jag såg honom sist, men...
Arthur? - Det ser så ut.
Himla humla! Det är ett mirakel.
Vad är det nu? Är Arthur här?
Du store!
Fort! Seså, Mogoth, upp nu. Rör på påkarna, seså, seså!
Mina ceremonimantlar. Vår gäst har kommit.
Iväg!
Hur kan han komma nu? Min buffé ser förskräcklig ut.
Blommorna har vissnat och daggdropparna har dunstat.
Prosciutto, sluta klaga. Huvudsaken är att Arthur är här.
Fixa nåt snabbt till oss.
Jag sysslar inte med snabbmat. Jag skapar kulinariska mästerverk.
Fixa ett kulinariskt mästerverk. Du får fem minuter.
Picolo, gå och se efter i förrådet om vi har nåt ätbart. Mama mia.
Hej, Arthur. Kul att se dig. - Roligt att se er också.
Vi var oroliga för dig. - Vi bad till skogens gudinna för dig.
Det räcker. Kom nu.
Hej.
Min pojke. Vilken fröjd att se dig igen.
Arthur, äntligen är du här.
Miro, låt honom vara. - Min unge vän, vad hände med dig?
Jag fick ett SOS på ett riskorn och tänkte att ni var i fara.
Ett meddelande på ett riskorn? Det var en lustig idé.
Om du läst boken bättre hade du vetat att vi bara kommunicerar med löv.
Ett löv för varje tillfälle. Eklöv för stora lagar.
Björklöv för arbetslagar. Kålblad för födelseannonser.
Och flyghavreblad för intim korrespondens. Min pappa...
Det räcker! Tyst!
Om vi velat skicka ett nödanrop hade vi skrivit det på ett tallbarr.
Det är mycket lättare att bära. - Fortsätt berätta.
Jag skulle genom teleskopet när ett moln skymde månen.
Så jag bestämde mig för att använda rank-tekniken.
På Max bar mötte jag Betameche som hade fångats.
Vad gjorde du nu då? - Höll på min förkörsrätt.
Du fick armbandet för att skilja på höger och vänster.
Och sen då? - Sen tog vi en spindel ända hit.
Lysande. Slutet gott, allting gott. Låt nu festligheterna börja.
Vieni qui.
Tryck!
Prosciutto, låt mig presentera Arthur.
VÄLKOMMEN
Den är jättefin. - Jag slängde ihop den.
Den ser fin ut, men luktar ski... Ingenting.
Unge prins, äran är din.
Vad vill du ha? - Det är väldigt snällt, men...
Det jag verkligen vill är att dela den här stunden med prinsessan.
Självfallet. Så dumt av mig.
Selenia! Dotter! - Vart har hon tagit vägen?
Hon blev ledsen när prinsen inte kom och låste in sig på sitt rum.
Miro, visa honom dit. - Tack, ers nåd.
Bor inte Selenia i palatset?
Sen hon mötte dig är frigörelse nyckelordet.
Tösen insisterar på sitt oberoende. Så är det med flickor nuförtiden.
Selenia? Jag har en överraskning till dig.
Selenia? - Var är hon nu då?
Hon kanske skickade meddelandet. Hon är kanske i fara nånstans.
Nej, jag såg henne för nån timme sen.
Eller kanske har hon glömt attjag skulle komma till henne.
Selenia? Glömma dig? Det var roligt sagt.
Jag ska säga hur hon förberedde sig för dig efter alla dessa månar.
I går morse hann solen knappt smeka hennes ansikte innan hon var uppe.
Precis som varje morgon tvättade hon sig-
- och slukade sen sin frukost på hallonpuré och färsk hasselnöt.
Sen gick hon till sånglektionen.
- Vill hon bli sångerska? - Nej.
Selenia tycker om vackra ord, men de får inte yttras utan full kontroll.
Hon har nåt viktigt att säga dig och vill inte att rösten sviker.
Jag saknar dig så
jag saknar dig så
Näktergalen anses vara rikets bästa sånglärare, men han är en sur pippi-
och Selenia fick tvinga honom att ge henne en lektion.
Hon gav honom adressen till en som föder upp maskar i äpplen.
När hon kom hem hade hon ont i halsen och fick en violmedicin.
Smärtan gick över och hon somnade.
Sov hon ända till kvällen? - Nej, hon tränade med Gambetto också.
Maestro Gambetto är en Scarabterus philantropis-
- en avlägsen kusin till bönsyrsan, men vill inte vidkännas rovdjuret.
Selenia tar sällan lektioner där, för hans makalösa smidighet-
- motsvaras inte av hans personlighet och hans övningar är oerhört svåra.
Men prinsessan var fast besluten att behärska varje muskel i kroppen.
Och sen sov hon? - Ja.
Men när det var dags att i transithallen ta emot dig-
kan du tro att hon var redo.
Hur ser jag ut?
Sagolik. - Jag vet.
Hon såg strålande ut. Hon hade gjort sig en klänning av rosenblad.
Och hon spred en ljuvlig vaniljdoft.
Hon kom till transitsalen en dryg timme i förväg.
Vilket överföraren påpekade också.
Selenia, vad gör du här så tidigt?
Sen satte hon sig bekvämt för att vänta på sin drömprins.
Vad är klockan, min gode Miro? - Långt efter midnatt, ers nåd.
Då kommer inte Arthur den här gången.
Tyvärr kom aldrig hennes prins.
Selenia var så ledsen att inga ord kunde trösta henne.
Hon satt där orörlig i flera timmar-
- tills hon reste sig och lämnade byn-
- och gick mot de stora slätterna.
Varför?
För att viska sina sorger till vinden så den skulle föra dem långt bort.
Det är hela historien, vad jag vet.
Så om inte Selenia var i fara, eller Betameche eller byn...
Vem skickade då meddelandet? - Det kan nog Selenia hjälpa dig med.
Ja, om hon kommer tillbaka.
Selenia vid porten!
Selenia. - Om du vill kan du gå i förväg.
Öppna!
Maltazard.
Milde himmel. - Vad roligt att se dig igen, Arthur.
Glädjen är inte ömsesidig. - Nej, men lasta inte mig för det.
Ditt halsband visar att vi alla är en del av naturens krets, kusin.
Kan vi göra upp kusiner emellan? Jag ger dig mitt liv mot Selenias.
Nej! - Tig!
Förut hade bytet nog frestat mig, men jag har större planer nu.
Jag är trött på er lilla värld. Jag vill ha storlek, omfång.
Du skickade nödanropet. Du visste att jag skulle komma-
och då tvingas öppna passagen.
Då skulle vägen stå öppen för dig att göra resan tillbaka och bli stor.
Bravo. Så insiktsfullt. Med fria händer hade jag gett dig en applåd.
Vilken avskyvärd plan. - Tack.
Det var inte lätt. All min genialitet krävdes för att förverkliga planen.
Efter mitt bittra nederlag vandrade jag runt på de lägre nivåerna.
Med en enda tanke i huvudet. Att hitta Arthur och hämnas.
Bubbelsmugglaren nämnde en bra plats för att se allt som hände i huset.
Smugglaren hade rätt. Snart hade jag lärt känna den förtjusande Daisy.
Hon lärde mig din världs underverk. Den fantastiska lådan som ger kyla.
Och den mindre som alstrar värme. Och all mat som hon tog dit utifrån.
Men det mest otroliga med henne var hennes ständigt goda humör.
Hon gjorde allt med kärlek, vilket är helt främmande för mig.
När hon lagt upp sina tortyrredskap på bänken så var det bara för-
- att förvandla vulgära grönsaker till konstverk.
Jag kunde sitta i timmar och bara titta på henne.
Sen stötte jag på din moder.
Aldrig har jag sett en varelse sämre anpassad till sin miljö.
Mamma.
Som tur var fanns din morfar där för att hålla saker och ting igång.
Jag såg honom laga maskinen som skapade eld.
Den som skapade sol.
Och den som skapade vatten.
Min erövringslust väcktes igen. Krigaren i mig återfick aptiten.
Inget och ingen kunde stoppa mig nu.
Inte ens din far och hans löjliga attacker.
Jag är så rutten inombords att hans sprej bara tog bort några parasiter.
Men din far fick mig att inse min enda svaghet i världen.
Min storlek. Och det är här du kommer in.
Jag behövde bara vänta tills du besökte minimojerna.
Så jag kunde ta ljusstrålen tillbaka, som du så listigt påpekade.
Att ta reda på när var inte svårt, för köket var inte bara livsnerven.
Det var också en perfekt plats för att avlyssna samtal där uppe.
Det är ingen krigsmålning. Det är naturens eviga tecken.
Jag upptogs i en stor krets. I kväll är det stor fest.
Det är tionde månen. Minimojerna ska ha fest för mig.
Allt gick som smort. Jag skulle bara vänta på din avfärd.
Sen plötsligt - rena katastrofen.
Älskling, packa. Vi åker i kväll.
Det hotade att förstöra min plan.
Att vegetera i skåpet i tio månar till var en outhärdlig tanke.
Jag behövde få Arthur att trotsa sin far.
Och vad är bättre än kärlek för att få en ung man att göra nåt dumt?
Hur kunde Arthur motstå ett nödrop om att rädda sin prinsessa undan döden?
Så jag hittade nåt att skriva på och ristade själv in meddelandet.
Det är absurt. Alla vet att minimojer bara skriver meddelanden på löv.
Bara ett tallbar hade varit lämpligt.
Förlåt att jag bröt mot etiketten, men det fanns inga tallbarr i skåpet.
Sen skulle jag hitta en budbärare för en personlig leverans till dig.
Sen återvände jag till de sju rikena via hemliga gångar bara jag vet om-
och jag hade den stora turen att träffa den charmiga prinsessan-
- som vandrade runt på slätterna som en vilsen själ.
Nu vet ni hela historien. Nu ska jag säga vad som händer nu.
Vad är klockan, min gode Miro? - Fem i tolv.
Hög tid att gå till transithallen och säga farväl.
Vänta!
Vad är det nu?
Jag vill resa genom teleskopet. - Kan ni inte stanna på ett ställe?
Efter mig får du vila i frid.
Är du inte lille Maltazard? Det är många månar sen jag såg dig sist.
Du har vuxit. - Ja. Och jag ska växa lite mer.
Vad är så bra med att växa? Du skulle sova lite.
Har du sett dig i spegeln?
Vakta din tunga, gamle tok! Annars blir din sömn evig.
Ja, herrn.
Ett kvarts varv till höger för kroppen.
Uppehåll honom. Jag har en idé.
Ge mig nåt jag kan kasta på honom.
För liten.
För stor.
Tre kvarts varv till vänster för anden.
För gullig. - Beta, fort.
Ursäkta. Du är på väg till människornas värld-
men Selenia bara sinkar dig.
Jag tar inte med den lilla plågan. Jag hittar många fler undersåtar där.
Och ett helt varv för själen.
Otroligt.
Jag rörde ingenting, jag bara...
Är det ert teleskop? - Ja.
Där finns små... med stora... - Det är minimojerna.
Jaså, mini... Mini, vad då? - Minimojerna. De är våra bröder.
Är de era bröder?
Jaså? Hur lång var er mamma? - Vår mor är naturen.
Naturen? Det förklarar ju varför ni är... och de är...
Det är nog mekanikern. Jag kommer strax.
Ta plats.
Om ers höghet behagar lyfta... - Med nöje.
Beta, fort! - Jag kommer.
Stå still! - Nu!
Hörde du det där? - Det var växellådan.
Det här tar mig nog en vecka. - Vi måste till skolan och jobba...
Snabbjobb kostar extra. - Jag betalar hur mycket du vill ha.
Då säger vi det.
Arthur... min prins. Du har räddat mitt liv igen.
Det är det prinsar gör.
Var är Arthur? - Jag vet inte.
Nåt for ut ur teleskopet-
men jag tror inte det var Arthur. Det landade i skogen.
Om det inte är Arthur, vad är det?
M. Den onde M.
En klippa på flera mil och jag träffar den.
Du tänker väl inte äta mig, va?
Naturens första lag: Äta eller ätas.
Den onde M visste att om han sände ett nödanrop till Arthur-
skulle pojken göra allt för sina vänner.
När passagen var öppen var det lätt att ta sig åt andra hållet.
Nu är han där ute nånstans. - Men var är Arthur?
Han dyker nog upp snart.
Herregud. Passagen är trasig.
Arthur, marshmallows!
Arthur, jag vet att du gömmer dig när nånstans. Arthur?
Arthur, göm dig inte. Pappa är orolig.
Jag är inte arg på dig, jag lovar.
Jag ska inte straffa dig.
Tur att jag hittade dig.
Om du kommer ut nu får du en stor påse marshmallows för dig själv.
Söta, saftiga marshmallows som smälter i munnen.
Arthur, kom fram nu. Vem är marshmallowsarna till?
Till mig.
Jag hämtar en full påse.
Hur undslipper Arthur Maltazards djävulska fälla?
Det får du veta om du ser "Arthur och kriget mellan två världar."
Den filmen kommer snart på bio.
SLUT Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2010